De le începutul timpurilor...
... povestitorii i-au încântat cu ascultători cu vorbele lor.
Dar există un dar și mai rar :
Există unii, care citind cu voce tare...
... pot aduce personajele la viața.
Le pot scoate din cărți și le pot aduce în lumea noastră.
Culcă-te acum. Culcă-te, fetițo.
- Poate o să adoarmă dacă-i citesc. - E prea mică.
Nu cred.
Mai bine îmi citești mie.
"Odată ca niciodată, era o fetiță...
... care era iubită de toți cei care o întâlneau...
... dar mai ales de către bunica ei, care i-ar fi dat orice.
Odată, i-a dat o scufița din catifea rosie."
Ce-a fost asta ?
Ce anume ?
Nu știu. Nimic.
"Catifea roșie în care îi stătea atât de bine...
... încât refuză să mai poarte și altceva.
Așa că a fost numită Scufița Rosie."
Majoritatea acestor Limbi de Argint, după cum sunt cunoscuți...
... preferă să-și țină secretă abilitatea.
Dar unii află că au acest dar...
... de-abia când e prea târziu.
INIMĂ DE CERNEALĂ
Traducerea și adaptarea : RRZXXX
- E bun drumul ăsta ? - Trebuie să faci următoarea la stânga.
Sigur ? Eu cred că am trecut de intersecție.
Cine-i șoferul ? Tata.
Cine-i navigatorul ? Eu.
- Ne-am mai rătăcit noi vreodată ? - Nu.
Nu.
Uite, un Sasquatch.
Cotitură, fă la stânga !
Anticariatul Alpin ar trebui să fie în capătul străzii...
... în partea dreaptă a pieței.
Bun.
Apropo, cum de toate librăriile la care mergem noi au o mie de ani ?
De ce nu putem să mergem la una...
... în care se vinde și ciocolată caldă și are și cărți noi ?
Ce să caute un legător de cărți ca mine într-o librărie cu cărți noi ?
Mie-mi plac cărțile vechi. Paginile ca de marmură...
Forsaturile, coperțile de piele...
Locurile astea-mi plac mie.
- Poate o s-o găsești aici, Mo. - Ce anume ?
Carte pe care o cauți dintotdeauna.
- Nu caut nimic în mod special. - Crezi că n-am observat ?
Nu pleci din nicio librărie până nu verific fiecare colțișor.
- Zău ? - Nu și mereu pleci dezamăgit.
Uneori, ai chiar și ochii roșii.
Deoarece cărțile vechi sunt prăfuite.
Uite, Harriet Spionul.
Eu mă duc înăuntru. Vii cu mine ?
- Grădina Secretă ! - Sau poți să rămâi aici.
Bună ziua. Mă numesc Mortimer Folchart.
Celebrul doctor de cărți.
Ai ajuns la fix.
Uită-te la sărmanul pacient.
Crezi că poate fi salvat ?
- Șansele sunt destul de mari. - Excelent.
- Impresionantă colecție. - Da.
- N-am nimic împotrivă să te uiți. - Mulțumesc.
O privire ageră și inteligentă.
Ce-ai zice să-l numim Black Beauty ?
Draga mea...
Imaginează-ți, Heidi.
Oamenii lui Capricorn îl căutau pe Dustfinger unde nu trebuia.
În capătul sud-vestic al Insulei Comorii.
Nu plecase din sat.
Nici măcar nu încercase.
Dustfinger era în casa lui Basta.
Ce-i chestia aia ce vine de pe deal ? E o bestie !
Dustfinger.
Nu-i place să fie gâdilat.
Iar tu ar trebui să fii mai atentă.
Îl cheamă Gwin.
Și știu că arată fermecător...
... dar știi ce se zice despre cărți și coperți.
Da, știu.
Și mai știu și ce se spune despre a vorbi cu străinii. Mă scuzi.
Dar eu nu sunt străin, Meggie.
Nu-ți amintești de mine, căci ne-am întâlnit când erai tu mică.
Dar nu sunt un străin.
Salutare, Limbă de Argint.
Tocmai vorbeam cu fiica ta.
Meggie, du-te și așteaptă-mă în mașină.
E în regulă, e un vechi prieten.
- Tată. - Acum !
Hai să facem o mică plimbare.
Te-am căutat.
Am fost cu un pas în urma ta ani întregi.
Am așteptat să găsești ceea ce căutai.
Spune-mi ce vrei.
Vreau să îndrepți răul făcut cu nouă ani în urmă.
Și am venit și să te avertizez, Capricorn știe unde stai.
Oamenii lui vă așteaptă să ajungeți acasă.
- Vrea să-i citești. - Păcat.
Nu mai citesc cu voce tare.
Dacă te găsește, chiar crezi că o să ai de ales ?
Te-aș putea ajuta să stai ascuns, dar n-o s-o fac.
Decât dacă promiți să mă trimiți acasă. Sunt aici de prea mult timp.
Trimite-mă acasă, Limbă de Argint.
- Citește-mi. - Îmi pare rău, nu te pot ajuta.
E prea periculos. Îmi poate scăpa de sub control.
Dacă nu vrei să mă ajuți tu, găsesc eu pe cineva care poate.
Dă-mi cartea doar.
Care carte ? Nu e la mine.
- Nu ai cartea ? - Nu.
Am căutat peste tot N-o am.
Ce-ai în geantă ?
Ai găsit una, în sfârșit ?
Amuzant, nu ? Ciudat chiar, să apar aici la momentul potrivit.
Știi, există momente în viață când stelele se aliniază.
Dar ăsta nu e unul din acele momente !
Tată !
- Meggie ! - Ce se întâmpla ?
Ți-am spus să rămâi în mașină ! Fugi !
Intră !
Haide. Pornește !
Oprește ! Încerc să te ajut !
- Ce faci ? Las-o în pace. - Nu, vreau să văd cartea !
N-ai voie să atingi cartea, ai înțeles ?
Nu înțeleg. Nu înțeleg deloc.
Ce e cartea aia ? De ce o voia ciudatul ăla cu cicatrice ?
- De ce te-a numit Limbă de Argint ? - Nu pot să-ți spun.
- Trebuie să-mi spui. - Nu. Trebuie să te protejez.
Pe tine și pe mama ta.
Pe mama ? Ce treabă are asta cu mama ?
Meggie, te rog...
Mi-e frică, Mo.
Meggie, o să am grijă de tine.
Mereu am avut grijă și o să am grijă și în continuare.
Măcar spune-mi unde mergem.
Mergem în Italia.
Ai o mătușă acolo. E foarte important să ajungem acolo, da ?
Te rog, Meggie. Nu mai pune întrebări.
NICI SĂ NU VĂ GÂNDIțI SĂ-MI IROSIțI TIMPUL. PLECAțI !
Și e prietenoasă mătușa asta a mea ?
O să-ți placă de ea.
Nu mai suna din clopoțel !
După o vreme. Trebuie să te obișnuiești cu ea.
Exact.
Ce-i ?
Elinor.
Pentru Thomas Hardy.
Mă bucur tare mult că ai ajuns pe-aici, Mortimer.
Cărțile mele sunt în stare jalnică.
Nu-ți face griji. Mă ocup eu de ele.
Nu te juca cu mâncarea, fetițo. Doar nu ești un tânc.
Uită-te și tu la ea, e slabă ca un târ.
Îmi amintește de mama ei.
Nu și dacă deschide gura, dacă o s-o facă vreodată. Că tot veni...
N-am mai auzit nimic de ea, dacă asta voiai să întrebi.
Nu contează.
Și eu am crescut fără mamă și nu m-a afectat cu nimic.
Nu, mama a plecat la plimbare într-o zi și nu s-a mai întors.
Se pare că asta fac femeile din familia noastră, pornesc în diverse aventuri.
Nu și eu, eu prefer să stau aici.
Dar mama ta...
Ea voia o provocare.
Mama mă voia pe mine.
Apoi, într-o bună zi, a dispărut, fără nicio explicație.
- Asta numești tu aventură ? - Nu, asta numesc eu abandon.
Bravo, Elinor.
Știi bine că ăsta e adevărul.
Mama nu ne-a abandonat.
Nu. Nu ne-a abandonat.
Atunci, ce s-a întâmplat, de fapt, cu ea ?
Nu mai sunt copil. Sunt adult.
Aproape.
Destul de mare ca să aflu cel mai important lucru
care mi s-a întâmplat vreodată.
Crezi că nu mi-am dat seama de ce nu sunt la o școală normală ?
Și de ce suntem mereu pe drumuri ?
În toți acești ani, ai căutat-o pe mama.
Și cartea aia, dar nu înțeleg cum lucrurile astea două...
Meggie.
Trebuie să-mi spui ceva.
- Scriu despre ea uneori. - Serios ?
Da. Inventez povesti despre...
Inventezi povești ? Meggie, știi bine că nu vreau să faci asta.
Dar trebuie.
Simt că o aduc înapoi prin cuvinte.
Da.
Cuvântul scris.
E un lucru destul de puternic.
Trebuie să ai grijă cu el.
Crezi că o vom revedea vreodată ?
Sper că da, Meggie.
Sper că da.
Nu te apropia de cutia aia ! Trei pași înapoi !
Ce faci ? Locul ăsta nu e pentru copii.
Credeam că ai înțeles. Hai, afară.
Scuze, căutam și eu o carte pe care s-o citesc.
Aia e o urmă de nas ?
Ai idee cât e de valoros manuscrisul ăsta ?
Da, știu.
Știi ?
E persan, nu ?
Îmi dau seama din ornamente...
... din nuanțele de roz și albastru și din fundalul auriu.
E din secolul 12 ?
Doamne, le știi pe toate.
E frumos.
Așa e, nu ? Îmi place la nebunie tot ce e persan.
- Ai fost în Persia, deci ? - Da, de-o sută de ori.
Dar și în Sankt Petersburg, Paris,
Pământul Mijlociu, planete îndepărtate și Shangri-la.
Și n-am fost nevoită să plec niciodată din încăperea asta.
Cărțile înseamnă aventură. Sunt pline de crimă și haos și pasiune.
Ele iubesc pe oricine care le deschide.
Dacă promit să nu ating nimic...
... pot să stau aici să citesc un pic ?
Ăla e scaunul în care se ghemuia ea și citea.
Ea ?
Mama ta.
Tatăl tău îi citea aici.
Asta era a ei.
Dacă găsesc fie și un semn de carte mișcat, o să încui camera asta...
... și n-o să mai calci aici în veci, îți promit.
Apoi, Dorian Gray întredeschise ușa.
În timp ce făcea asta...
Adio...
blocat înăuntru...
dorința de răzbunare...
Am încercat să te avertizez.
Ți-am dat toate șansele de-a mă ajută, dar ai refuzat.
Trebuia doar să citești ca să mă duci înapoi.
Puteai foarte bine să păstrezi cartea.
Dar a trebuit să fugi.
Așa că am apelat la Capricorn.
- Poftim ? - A promis că mă ajută.
Ce-ai făcut ?
Meggie !
Cineva încearcă să intre în casă !
Meggie !
Mo, ai grijă !
Mortimer, cărțile mele !
Salutare, Limbă de Argint.
- Basta ? - Ți-a fost dor de mine ?
Oprește-te !
- Cretini analfabeți ! - Ține-l !
Distrugeți niște capodopere !
Capodopere, ignorantule !
Opriți-vă ! Jur că vă omor pe toți !
Știți bine asta ! E nevoie doar de câteva cuvinte !
Nu va mai trebui să ne facem griji pentru cuvintele tale dacă-ți tăiem limba !
Mai ții minte cartea mea de vizită, nu ?
Unu, doi, trei !
Dacă nu merge așa...
... rămâne fiica ta.
- Dă-te de pe mine ! - Nimeni nu pățește nimic.
Da, focul ! Focul.
Nu așa ne-am înțeles ?
Da, ne-am înțeles !
Spirite malefice, vă resping !
Tată !
Duceți-i în mașină.
- Doar nu-i luați și pe ei. - Ordinele lui Capricorn.
La urma urmei, o să avem nevoie de un mic impuls...
... ca să-l facem pe tati să citească.
Meggie !
N-o implica și pe fiica mea în asta. Pentru Dumnezeu, e doar un copil.
- Nu, nu face asta ! - Ce-i asta ?
- Nu. - E singura speranță să-mi găsesc soția.
- Singura cale de-a ajunge acasă ! - Nu !
Ce e, Mo ? Când ai de gând să-mi spui ce se întâmpla ?
Ți-a citit vreodată tatăl tău o poveste de adormit copiii, Meggie ?
- Întreabă-l de ce. - Dă-mi-o.
Iau eu asta !
Nu !
Cărțile mele ! Nu !
Haide. Mai repede.
Cărțile mele !
Hai !
Meggie.
Unde suntem ?
Au ajuns.
Aproape au ajuns !
Ce frumos.
După tine.
Hai, afară ! Afară !
Ce bădărani sunt !
Mișcă !
Ticăie.
Maimuțe zburătoare.
- Ce e locul ăsta ? - Habar nu am.
Bun venit în umila noastră casă.
- Ședere plăcută. - Hai !
Nu, n-am de gând să împart văgăuna asta cu animalele astea !
Hai, înăuntru !
Înăuntru cu tine !
Ce căutăm aici, Mortimer ?
De unde au venit monștrii ăștia ?
Din cărți.
Au ieșit din cărți.
Despre ce vorbești ?
Mortimer, spune repede și răspicat sau jur că te dezmoștenesc.
Au ieșit din cărți ? Cum adică ?
Vino încoace.
Meggie...
... asta e povestea pe care ai așteptat s-o auzi.
Elinor, tu erai plecată la un târg de carte...
... iar noi aveam grijă de casă. Eu, Meggie, mama ta.
În seara aceea, eram în bibliotecă...
... așa că am deschis una din cărțile tocmai cumpărate.
Inimă de Cerneală.
A fost destul de bună. Plină de aventură și magie...
... și o creatură numită Umbra. Îngrozitoare.
Am citit câteva capitole cu voce tare și nu s-a întâmplat nimic.
Apoi au apărut, din senin...
... din lumea medievală a cărții. Mai întâi, Capricorn...
... un bandit bătăuș ce lucra pentru un duce malefic.
Apoi Basta, aghiotantul său cuțitar.
Apoi Dustfinger...
... un jongleur cu focul călător ce avea puteri magice.
Vocea mea i-a scos.
Vocea ta i-a scos din carte ?
Iar mama ei a intrat.
Așa merg lucrurile.
Dustfinger ne-a salvat de Capricorn în noaptea aceea.
Atunci mi-am dat seama că...
... Resa, mama ta..
... dispăruse.
Ei ieșiseră din carte, iar ea a intrat.
Resa !
Atunci a fost ultima oară când ți-am citit, Meggie.
În noaptea în care am pierdut-o pe mama ta.
A intrat în carte.
Dumnezeule, Mortimer !
În toți acești ani ne-ai făcut să credem ce e mai rău despre Resa !
- De ce nu ne-ai spus ? - M-ai fi crezut ?
Vrei să citești cartea ca s-o aduci înapoi pe mama.
De-asta ai căutat Inimă de Cerneală în toți acești ani.
Dacă mai trăiește, adică.
Tu zici că e blocată în carte, dar de unde știi ?
Cine a spus că ajuns acolo ? Și dacă a ajuns...
... cum ar fi putut supraviețui 9 ani dacă monștrii seamănă cu ce e acolo ?
Sau și mai rău chiar.
De unde știi unde e ? Sau dacă mai e în viață.
De unde știi ?
- E la fel ca imaginea din carte. - Destul de înfricoșătoare.
E hidoasă. Omul n-are deloc gusturi.
Nu mă mai împingeți !
Meggie, prefă-te că ești într-o carte. Copiii mereu evadează în cărți.
Nu-i adevărat.
Mai ții minte Fetiță cu Chibrituri ?
Au găsit-o pe o alee aproape degerată.
Nu vă opriți.
Intrați.
V-am păstrat locurile cele mai bune.
Capricorn.
Ți-am spus să încetezi !
Te rog.
Ai îmbătrânit.
Ai un castel.
- Așa e. - Și te-ai tuns.
Un minunat castel într-un loc izolat...
... departe de ochii curioși.
M-am adaptat destul de bine lumii voastre, nu crezi ?
Ea trebuie să fie fiica ta. Are toată viața înainte.
Tu, pe de altă parte, ești ca un bătrân gălăgios.
Faci gălăgie și fără să deschizi gura.
Ficțiune barbară ce ești !
Pizma ți-e egalată doar de prostie !
Nu știu cum stau lucrurile în romanul ăla de mâna a treia al tău...
... dar acolo de unde vin eu bibliotecile nu sunt vandalizate !
Munca mea de-o viață, distrusă de niște bătăuși inculți !
N-am răbdare pentru babele cu gura mare.
Îl știi pe cititorul meu.
Darius, hai să le arătăm oaspeților noștri ce-am înfruntat eu.
Citește asta.
Dar ai spus...
... că nu mai e nevoie să citesc după ce ajunge el aici.
Da, dar am mințit, nu ?
Citește cartea.
"Rapunzel avea un păr lung splendid.
Era la fel de frumos ca firul de aur.
Și când auzi..."
Ajutor ! Nu !
Ajutor !
Vezi ?
Uite ce scris are pe fată. A ieșit doar pe jumătate din carte.
- Duceți-o în temniță. - Nu !
- Și tundeti-i. - Nu !
N-am de gând să citesc cu voce tare, dacă asta e intenția ta.
- Nu cu ei în preajmă. - Aduceți fata, vă rog.
Luați-vă mâinile...
Uite cum facem : O să faci exact ce zic eu...
... altfel o omor pe babă și o închid pe fiica ta pe vecie. Clar ?
Grozav. Hai să începem.
Asta e o carte grozavă, plină de bogății.
Vrei să scot o comoară ?
Cineva trebuie să plătească reparațiile, iar localnici nu mai au cu ce.
Te avertizez. Nu am niciun control asupra celor ce vor pleca și vor veni.
Habar nu am ce-o să se întâmple.
Înseamnă că o să fie distractiv. Hai să încercăm.
"Kasim se uită la comorile din peșteră.
Munți întregi de aur și argint erau îngrămădiți până la tavan.
Grămezi de mătăsuri și saci întregi cu bijuterii.
Kasim adună toate bogățiile pe care le putea duce...
... numai că găsi ușa peșterii încuiată.
Și prin voia lui Allah...
... uitase parola.
Țipă, 'Barley, deschide-te !'
Dar ușa nici nu se clinti. Kasim strigă toate numele ce-i veniră în minte.
'Buckwheat, deschide-te !' 'Millet, deschide-te !'
Dar ușa tot nu voia să se deschidă.
Apoi auzi sunete de tropăit."
Nisip.
"Kasim fugi să se scundă, dar se împiedică și vărsă monezi peste tot.
Apoi strigă înăbușit 'Sesam, deschide-te !'
Iar peștera se deschise...
... pentru a face loc unui neplăcut grup...
... de tâlhari."
Poftim ?
Vedeți ?
Da ! Da !
Așa se face !
Uite ! Ce ți-am spus eu ?
Duceți-l în grajd și aruncați-l crocodilului cu ceas.
Dar dacă a ieșit el, cine a intrat ?
Ajutor.
E rândul meu acum.
Așa cum ai promis.
Rândul tău ?
Te referi la asta.
E o carte incredibil de rară. Le căutam de ani de zile.
Nu pot să te trimit înapoi. Nu știu cum să fac asta
Să ne trimiți înapoi ?
De ce să ne dorim să ne întoarcem...
... când lumea voastră e atât de primitoare ?
Cu telefoane și arme și...
Cum se numește chestia aia lipicioasă ?
- Bandă adezivă. - Așa, bandă adezivă.
Îmi place la nebunie.
În plus, ce eram eu în Inimă de Cerneală ?
Sluga lui Cap de Viperă.
Trăiam în pădure alături de bestiile alea.
Dar uită-te la mine acum.
Am un castel.
N-o să se mai întoarcă niciunul dintre noi.
Și ca să mă asigur, o să fac ceea ce fac eu întotdeauna...
... când cineva găsește un exemplar din cartea asta plictisitoare.
Ai promis că o să fiu trimis acasă.
Da, știu. Te-am mințit.
Doar sunt un mincinos. Eu mint tot timpul.
După toți acești ani, credeam că și-a dat seama.
Nu !
Scoate-o !
Nu !
Chiar trebuie s-o faci de fiecare dată ? E jalnic, sincer.
Nu !
Du-te și oblojeste-ți arsurile.
Altfel, o să fiu nevoit să anulez Seara săptămânală de Jonglerii.
Știi cât de mult o aștept. Închideți-i.
Darius, să nu uiți să-l hrănești pe crocodil.
Pentru numele lui Tezeu !
Nu, nu, nu. N-a vrut.
E doar înfometat. Nu e vina lui.
E un minotaur.
De-abia poate să meargă, din cauza lui Darius și a felului cum citește.
Multe s-au întâmplat din cauza neghiobului ăstuia.
Noi am ieșit cu jumătate din carte tatuată pe fete. Uite ce-am la ochi.
Dacă asta vi se pare grav, uitați ce nas am eu.
- E dezgustător. - Da... Ajunge.
Deci vă imaginați ce mulțumiți suntem că ați venit voi.
Încântați. Pentru că acum avem pe cineva care știe să citească.
M-am rănit.
Din nou.
Nu înțeleg.
În carte, nu mă ardeam niciodată la mâini.
Dar aici... !
Focul nu are deloc simțul umorului.
Iar încerci să evadezi ?
Resa...
... renunță.
N-o să te duci nicăieri.
Pentru o clipă...
... am ținut cartea în mâini.
Dar acum e scrum.
Și n-o să mai ajung acasă.
Dar tu...
... încă mai ai speranța.
Când Darius te-a scos din carte, ți-a lăsat vocea în carte.
Dar de-ai putea vorbi...
... mi-ai spune o poveste ?
Mi-ai spune sau nu ?
Nu.
Nu, nu mi-ai spune. Din cauza modului cum sunt caracterizat, nu-i așa ?
Crezi că sunt fals și mincinos.
Nu sunt numai așa.
Nu în totalitate.
E doar un vis.
Ești bine ?
- Cum te numești ? - Pe mine mă cheamă Farid.
- Ești unul din cei 40 de hoți ? - Nu mai vorbi cu mine.
Nu știi că aduce ghinion să vorbești în timpul unui vis ? Fată proastă ce ești.
Dacă vorbești într-un vis, nu-ți mai găsești drumul de întoarcere.
"Proastă" ?
Tu ești cel care crede că e într-un vis. Eu doar încercam să fiu drăguță.
Întoarce-te la bodogănelile tale, oricum nu mă interesează.
E doar un vis.
Vino acasă.
Te rog, vino acasă.
Bună dimineața.
Mulțumesc.
Cum pot să te răsplătesc ?
Resa, chiar de ți-aș găsi o cheie, unde te-ai duce ?
Asta e familia ta ?
Ăsta e soțul tău ?
Fiica ta ?
Tu ai intrat în carte când am ieșit eu.
Tu ai intrat în carte...
... când am ieșit eu...
... apoi Darius te-a scos din nou.
Gwin.
O să te scot din lanțurile astea, apoi o să ajungi acasă.
Ne vedem la grajduri.
N-am mai avut așa un control până acum.
Știu că pot s-o scot pe Resa din carte.
Și poate să-l trimit înapoi pe Capricorn.
Trebuie doar să mai găsim un exemplar.
Ți-au trebuit doar nouă ani ca să-l găsești pe ultimul.
Pun pariu că autorul are o copie.
Dacă mai trăiește, sunt sigură că are unul.
Cineva trebuie să știe unde locuiește.
Grozav. Acum o să trebuiască să evadăm, nu ?
Asta sau o să fim dați crocodilului cu ceas de alături.
Cineva trebuie să-l oprească.
Înainte să spuneți ceva, vă anunț că am venit să vă salvez.
După ce ne-ai trimis la moarte sigură ?
Tu îți vrei soția înapoi la fel de mult
pe cât vreau eu să mă întorc la familia mea.
Dacă mai crezi că există un exemplar al cărții pe undeva,
hai să-l căutăm împreună.
Și cum vrei să evadăm ?
Pagina 14.
Puternică furtună ?
Intrați în castel ! Haideți !
"Din îndepărtatul nord, auziră un șuierat ușor...
... iar unchiul Henry și Dorothy vedeau...
... cum se apleca iarba cea lungă în valuri înainte de venirea furtunii.
'Vine ciclonul, Em. Mă duc eu după animale.'"
Stați cuminți, căței.
"Deodată, unchiul Henry se ridică."
Plecați din piață !
"Fugi spre șurele unde erau ținute vitele și caii.
Mătușă Em se opri din treabă și veni la ușă.
Dintr-o singură privire, își dădu seama ce primejdie îi așteaptă.
'Repede, Dorothy ! Fugi spre pivnița !"'
Uitați-o ! Hai !
"Un lucru ciudat se întâmpla.
Casa se învârti de două sau de trei ori și se ridică încet în aer.
Dorothy se simțea de parcă ar fi zburat cu un balon."
Asta ar trebui să fie suficient !
Hai să plecăm de-aici !
Trebuie să fugim !
Ajutor !
Haide ! Să mergem.
Haide ! Înainte !
Hai ! Prindeți-i !
Hai, ridică-te !
Ai avut dreptate.
Mo !
- Gwin ! - Meggie !
Meggie !
Uite ! Stai ! Stai, așteaptă !
Nu mișcați !
Atenție !
Dustfinger !
Unde mergem ?
Nu mă părăsi !
Prizonierii !
Evadează !
Fugiți !
Repede, intrați ! Fugiți, fugiți !
Intrați !
Ia cheile, repede ! Ia toate cheile !
Care din ele e ? Cea cu nouă !
Stai, stai, stai, Gwin !
Haide, Gwin.
Haide ! Gata, pornește !
Țineți-vă bine !
Ai grijă !
Tot mai crezi că visezi ?
Ce altceva ar putea fi ?
Zburăm.
Sau noaptea zboară pe lângă noi ?
Locuiește în Alassio.
Asta unde mai e ?
În sud.
Nu poți fi mai exact ?
E mai rapidă decât o cămilă, nu ?
Farid.
Huliganule.
Farid, ți-am adus niște haine. O să îngheți de frig, dacă nu.
Se pare că ăsta e locul.
Vânzătorul de peste spune că locuiește într-un apartament de lângă piață.
Bun. Super.
Eu nu vin.
Cum adică ? Trebuie să vii, altfel n-o să mă creadă.
Nu știu. Poți fi destul de convingător.
M-ai făcut să ies dintr-o carte.
Nu înțeleg, mai avem un pic și facem rost de carte...
ți-e frică.
N-ai citit niciodată cartea, nu ?
Ce mai e de citit ?
Am trăit povestea. Mai puțin finalul, care nu mă interesează deloc.
De ce nu ?
Tu știi finalul poveștii tale, Meggie ?
Nu. Și cred că nici n-ai vrea.
Ar fi ca și cum ai da la ultima pagină a unui mister.
- Unde mai e distracția ? - Cred că eu știu finalul poveștii mele.
Mă duc acasă.
De ce ?
Îmi pare rău. Pentru mine, e mult prea real.
Eu prefer poveștile care au bunul simț să rămână pe paginile lor.
Trebuie să mă întorc la sărmanele cărți pângărite de acasă.
Vreau să le repar și să le aranjez în ordine.
- Fac eu asta. Lasă-mă să... - Uite niște bani.
Eu deja mi-am cumpărat bilet.
La revedere.
Succes.
- Elinor... - Las-o să plece.
Să nu răcești.
Pa.
Aici e. Ăsta trebuie să fie.
Asta e.
Ce ?.
- Signor Fenoglio ? - Da ?
Dle, mă numesc Mortimer Folchart.
- Eu sunt Meggie. - Fiica mea.
- Și eu vreau să fiu scriitoare. - Zău ?
Dă-mi ceva de scris. Repede, că am o plăcintă la cuptor.
Nu stați așa de parcă ați fi fost împăiați.
- Dacă vreți un autograf, dați-mi de scris. - Nu asta vrem.
- Nu vreți un autograf ? - Nu.
Atunci, pentru Chaucer, ce căutați la ușa mea ?
Ei bine...
Dustfinger e în piazza, noi tocmai am scăpat din cătunul lui Capricorn...
... și n-o să vă vină să credeți ce-a încercat să facă Basta.
Ce ?
Vino acasă.
Te rog, vino acasă.
Trebuie să recunosc că e frumoasă povestea.
Limbile de Argint sunt un concept frumos. Aș fi vrut să mă gândesc eu la asta.
Dar e prea absurd ca să-l iau în serios.
Știu că personajele mele sunt atât de credibile încât par să prindă viață.
Dar, pur și simplu, e imposibil.
Exact cum mi l-am imaginat.
Probabil asta simte și o femeie atunci când dă viața.
Stai, unde te duci ? Nu vrea să vă întâlniți.
Bineînțeles că vrea. Practic, sunt tatăl lui.
Ce-a fost trucul de la sfârșit ?
Se numește Suflul Dragonului.
Poți să mă înveți ?
Sunt sigur că e foarte interesant pentru tine să-ți întâlnești personajele.
Dar motivul pentru care am venit aici e să găsim o cale
să-l băgăm înapoi în carte.
Tatăl tău mi-a dat o idee pentru un personaj.
Un hot iscusit care fură lucruri
așa cum fură o pasăre mâncarea lăsată la pervaz.
Nu încerc să-ți fur personajele.
I-ai scos din carte, iar acum încerci să-i ții departe de mine.
Asta, prietene, se numește hoție.
Încerc doar să-mi aduc soția înapoi.
Dustfinger.
- Cât mă bucur să te întâlnesc. - Nu...
Cicatricele sunt perfecte. Hidoase, așa cum mi-am imaginat.
- Ți-am spus că se teme. - Sper că nu de mine.
Se teme de ce se va întâmpla la sfârșitul cărții.
Ce vrei să spui ? Pentru că o să moară ?
Nu...
- Înțeleg. Îmi pare rău. - Moare la final ?
Trebuia să fac povestea captivantă. Nu pot avea toate un sfârșit fericit.
Așa e și în viață.
Cum se întâmpla ?
Ești omorât de un om de-al lui Capricorn în timp ce încerci să-l salvezi pe Gwin.
E o scenă foarte înduioșătoare. Am plâns atunci când am scris-o.
Crezi că-mi pasă de ce ai scris ?
Nu-mi controlezi tu soarta. Dacă era așa, nu aș mai fi aici.
Nu sunt doar un personaj dintr-o carte,
iar tu,
tu nu ești creatorul meu.
Ascultă-mă, bătrâne.
Ai o copie a cărții sau nu ?
Pentru că mi-ar plăcea să mă duc acasă, te rog.
Problema e că nu s-a mai tipărit de decenii.
Plus că numărul inițial de exemplare a fost foarte mic.
Apoi a fost un incendiu la depozit,
iar editura a dat faliment.
O să dureze la nesfârșit.
Termină. Nu e momentul să te prostești.
- Termină. - Ești amară ca urină de capră.
Mulțumesc. Nu vreau să știu de unde știi tu asta.
Privește în jur. Grădina e un paradis.
Fără negustori de sclavi. Fără furtune de nisip.
- Fără purici. - Fără liniște și pace.
Nu e nici asta.
Am păstrat câteva copii,
dar le-am împrumutat unei expoziții la Geneva acum câțiva ani
și au fost furate.
Mă gândesc că tot Capricorn a fost în spatele furtului.
La momentul acela, m-am gândit că e doar ghinion.
- Am găsit. - Ce e ?
Manuscrisul original. Dactilografiat, vă vine să credeți ?
Serviți-vă.
După atâția ani, încă mai țin minte toate personajele.
Nimfele din Pădurea Fără Cărări.
Iar în castelul din Umbra...
... Prințul Întunecat.
Oamenii din Motley.
Și desigur tu, Dustfinger.
Cât și răufăcătorii.
Cap de Viperă, Capricorn și Mistuitorii.
Și cel mai rău dintre toți, Umbra.
Trebuie să spun că e o carte minunată.
Aș da orice să intru în ea.
Stai la coadă, bătrâne.
Am de la pagina 209 la 447. Tu ce ai ?
Eu am restul.
Foarte bine. Avem nevoie de ele.
Acum poți să mă trimiți înapoi, nu ?
O să încerc. Asta doar după ce o scot pe soția mea teafără de acolo.
E singura condiție cu care o fac.
- S-ar putea să avem o problemă. - Despre ce vorbești ?
Nu poți s-o scoți de acolo.
De ce ?
Pentru că nu e în carte.
- Ce-mi ascunzi ? - Am văzut-o.
Nu mai e în carte.
Unde e ?
E în cătunul lui Capricorn. Darius a scos-o din carte.
Trăiește ?
Am fost acolo și nu mi-ai spus !
- Aveam nevoie de carte. - Nu aveam nevoie de carte !
Eu aveam nevoie de carte !
Mama era acolo și tu nu ne-ai spus ?
Nu mă privi așa,
pentru că dacă tatăl tău știa adevărul, nu mă mai ajuta să găsesc cartea,
iar eu am nevoie de carte.
- Personaj egoist, dezgustător și jalnic ! - E vina lui, el m-a scris așa.
- Nu sunt de acord. - Spune-mi cum o găsesc !
Doar după ce promiți că o să mă trimiți înapoi.
- Spune-mi cum îmi găsesc soția. - Și mie mi-e dor de familia mea.
Bine.
Promite-mi.
Promit.
Vreau să te ajut s-o salvezi pe mama.
- Ia-mă cu tine. - Știi că nu pot face asta.
Dar te pot ajuta.
Poți să mă ajuți stând aici în siguranță. Asta poți să faci.
Nu știi ce pot să fac.
Și nici eu.
Meggie, te rog...
Haide. Trebuie să stai aici.
- Mulțumesc. Ai grijă de Meggie. - Da.
- Și de Farid. - Poftim ?
- Ai grijă și de Farid. - Desigur.
Eu de ce nu pot veni ? E mașina mea.
Scumpo.
Să o aduci înapoi.
O s-o aduc.
Avansat pe post de bonă. Minunat.
- Grăbește-te, o să plece trenul. - Cât durează până ajungem acolo ?
Nu mult. Haide.
- Pot să stau lângă tine, mamă ? - Și eu.
O să stau la mijloc.
"Pur și simplu s-a întâmplat", spuse Dorothy.
"N-am putut face nimic."
Nu ai nici un drept...
"Dacă vrei să-mi folosesc puterile magice ca să te trimit acasă,
trebuie să faci ceva pentru mine mai întâi.
Ajută-mă și o să te ajut și eu."
"Ce trebuie să fac ?", spuse fetița.
"Omoar-o pe Vrăjitoarea din Vest."
"Din îndepărtatul nord, auziră un șuierat ușor,
iar unchiul Henry și Dorothy vedeau cum se apleca iarba cea lungă în valuri
înainte de venirea furtunii."
"Toto o făcu pe Dorothy să râdă.
Era un mic cățeluș negru, cu blana lungă și mătăsoasă,
cu ochi mici și negri care tremurau zglobii
de-o parte și de cealaltă a nașului său umed."
Toto ? Toto, nu te teme.
Nu mai ești în Kansas.
Toto.
Toto, ieși de acolo.
O să-mi faci necazuri.
Eu sunt. Deschide ușa.
O clipă.
Să nu scoți un sunet. Vorbesc serios.
Îmi pare rău, nu aveam de ales.
Dar uite, e Basta.
Și îmi pare rău, dar un bătăuș e prea mult, chiar și pentru mine.
Bună, prințesă. Unde-i tatăl tău ?
Le-am spus că a plecat, dar n-au vrut să mă creadă.
- Le-ai spus ? - Mi-a pus cuțitul la gât.
Nu e îngrozitor ? Și nici nu mă cred că eu sunt autorul.
Spune-ne unde e Limbă de Argint, până nu vă omor pe amândoi.
Toto, nu !
Toto ?
Dumnezeule !
A moștenit darul tatălui ei.
Altă Limbă de Argint.
Nea' Capricorn o să fie mulțumit.
Adu-i pe amândoi.
Dacă Darius a scos-o din carte...
Nu, nu... E bine.
- În mare parte. E... - În mare parte ?
Nu are voce.
- Ce ? - A scos-o afară primăvara trecută...
... și nu are voce.
Dar în afară de asta, e bine.
- Oprește. - De ce ?
- Oprește. - Normal, vorbești limba nevăstuicii.
Credeam că ți-am spus să rămâi cu bătrânul.
Dar e rău.
Nu la fel de rău precum Capricorn.
Nu mi-e frică de el. Eu am fost crescut de criminali și hoți.
Ar trebui să-ți fie frică.
- Ar trebui să te pun să te întorci pe jos. - Te-aș urmări în continuare.
Urcă.
După asta, să mă înveți Suflul Dragonului.
Treci în mașina odată.
Domnule Fenoglio ?
Tipii ăștia doar patrulează.
Ar trebui să intrăm acum.
Când ajungem în clădirea îngrijitoarelor,
camera Resei e a treia pe dreapta, când intrăm în spate.
Eu intru în spate. Voi mă acoperiți.
Asta e intrarea noastră.
O să fie periculos, așa că trebuie să ții pasul.
Trebuie să te miști repede.
După tine.
Să ne odihnim ?
Nu, e în regulă. Să ne mișcăm.
- Copiii ăștia. - Nu, mă descurc.
- Ce-a fost asta ? - Unde ?
Acolo !
Acolo ! Împușcați-i !
- Doborâți-i ! - Mulțumesc.
- Sunt în spatele pieței. - Nu...
Haide. Repede.
Grăbiți-vă ! Tăiați-le calea în piață !
Nu-i lăsați să scape !
Uită-te la asta. Suflul Dragonului.
Cred că m-am prins. Ia-mi mâna.
Stă prea mult timp. Mă duc să văd dacă e bine.
Hai, o să-l găsim.
N-au ajuns departe.
- Bravo. Mulțumesc. - Cu plăcere.
Uite cine s-a întors. Ce drăguț.
La timp pentru propria ta execuție.
Bine.
Castelul lui Capricorn e ca un hotel de cinci stele.
Nu și pentru tine, evident. Tu o să fii închis în temniță.
Dar unii din oaspeții noștri primesc o cameră cu vedere.
Resa.
Îmi pare rău.
Soțul tău e aici.
A venit să te salveze.
Pe acolo !
Acolo !
Haide !
Ce s-a întâmplat ?
O să-l omoare pe Dustfinger.
O să-l omoare, e vina mea.
Ba nu. Ce s-a întâmplat ?
Pe toate literele alfabetului.
Arată exact ca în cartea mea.
E ca și cum aș pași în propria mea imaginație.
Mă întreb ce o să te pună Capricorn să citești.
Sper să fie ceva bun.
Sunt nerăbdător. Tu nu ești ?
"- Care plută, Jim ? - Vechea noastră plută.
Vrei să spui că pluta noastră nu a fost făcută bucățele ? '"
M-ai convins.
Cu toate că nu-mi dau seama ce o să facă băiatul fără plută.
- Nu. - M-am săturat să-ți fac voile.
Spune-mi unde e tatăl meu.
Nu am nici o idee.
Sincer, nici nu mă interesează, pentru că citești la fel de bine ca el.
Tu la ce te holbezi ?
Ești exact așa cum te-am scris.
Un tâlhar las.
Cum îndrăznești.
O să plătești pentru povestea ta mizerabilă !
Doar regele poate s-o scoată.
Nu mai ții minte ?
Să nu mai râzi de mine niciodată.
Luați-l de lângă mine. Vreau să fie executat cu ceilalți.
Câinele ? Vreți să executăm câinele ?
Iar tu, o să vedem cât ești de amorezat de creațiile tale
atunci când Umbra o să-ți jupoaie pielea de pe spate.
Nu poți să-l scoți din carte. Ai ars ultima copie, te-am văzut.
Greșit.
Am păstrat un exemplar al cărții pentru mine.
Nu-i așa că sunt plin de surprize ?
Nu puteam să le ard pe toate, nu-i așa ?
Nu cu prietenul meu captiv înăuntru.
O să-ți placă de el.
Iar prin asta vreau să-ți spun că o să fii îngrozită.
Vezi tu, iubesc lumea asta
și intenționez să-mi scriu numele pe fiecare pagină a ei.
Tu și Umbra o să mă ajutați să fac asta.
Nu mai citesc nimic pentru tine.
Serios ?
Să-ți arăt ce se întâmpla cu cei care îmi nesocotesc ordinele pe-aici.
Dânsa a fost foarte neascultătoare.
Obositoare până la extrem.
Mereu încearcă să scape.
Așa că o să-i pun capăt.
- Meggie. - Mamă.
Tu ești.
Mo e aici. O să te salvăm. O să evadăm toți.
Ce exteriorizare înduioșătoare a emoțiilor.
"Mamă."
Uită-te la mine.
Da, văd asemănările.
Încă mai crezi că nu te pot convinge să citești pentru mine ?
Nu ! Mamă !
Te rog !
Meggie !
E prea târziu să mai facem niște schimbări ?
Schimbări ?
Mă gândeam că poate adaugi câteva linii, înțelegi ce vreau să spun ?
Nu trebuie să fiu mare frumusețe.
Cred că ai observat deja nasul meu.
Nasul, da. Așa e.
Crezi că ai putea face asta ? Să rescrii totul, să schimbi puțin.
Nu știu, dar e o idee minunată.
Mișcă.
- Ce faci ? Lasă-mă. - Nu poți coborî acolo.
- O au pe fiica mea. - O s-o omoare dacă faci ceva.
- Nu trebuia s-o las singură. - Trebuie să ne ascundem.
Nu ai de ce să te sperii. Sunt doar câteva sicrie vechi.
Dacă sunt cumva spirite neastâmpărate aici, nu pe noi sunt supărate.
Prințesa trebuie să-și odihnească vocea pentru seara asta.
Mi-am văzut mama. E prizonieră aici.
Știu.
L-ai văzut pe tatăl meu ?
Da, e bine.
Capricorn are un alt exemplar al cărții.
Vrea să mă oblige să scot Umbra.
Am darul lui Mo.
Pot s-o fac.
Atunci mă poți trimite înapoi.
"Noaptea, la lumina Lunii,
Umbra s-a întors împotriva inimaginabilului..."
Fă-l să-l omoare pe Capricorn.
Fă Umbra să facă asta.
Hrană pentru mica prințesă.
Capricorn vrea să fii în putere pentru diseară.
Ar trebui să rămâi. Spunem povești cu fantome.
Da, ție nu-ți plac poveștile cu fantome, nu-i așa ?
Îți dau eu ție povești cu fantome !
Ia-l de pe mine !
Săculețul meu !
Nu mai ai amuleta ta norocoasă.
Dă-mi-o înapoi !
De ce nu vii s-o iei ?
Ce faci ?
Cineva trebuie să ne scoată de aici și nu cred că acela va fi scriitorul.
Dă-mi săculețul înapoi.
Ai grijă.
Poate nu am nevoie de noroc.
E timpul să terminăm ce-am început.
Pe oasele mortului din acest sicriu, te blestem.
Nu spune asta. Retrage-ți cuvintele !
Fie ca spiritul lui să te bântuiască la fiecare pas.
Retrage-ți cuvintele !
- Deschide poarta. - Grăbește-te.
- Deschide-o. - Haide.
Dă-mi drumul.
- Care e ? - Ajutor ! Scapă prizonierii !
Focul ! Folosește focul !
Haide, grăbește-te.
Ajutor ! Scapă prizonierii !
Scapă prizonierii !
Haide !
Haide.
Scapă prizonierii ! Ajutor !
- Ajutor ! - Repede !
Îmi pare rău, nu pot.
- Nu pot, îmi pare rău. - Stai !
Nu pleca.
Nu trebuie să fii egoist doar pentru că așa te-am scris eu !
Poți mai mult de atât ! Ai spus-o chiar tu !
Stai și ajută-ne !
Ajutor !
Scapă prizonierii ! Ajutor !
Verificați curțile !
Dă-mi drumul !
Nu pleca ! Întoarce-te !
Dumnezeule.
Asta e, probabil, cea mai mare prostie pe care ai făcut-o în viața ta, Elinor.
Sunt numai criminali feroce acolo.
Crezi că o să intri acolo și o să le ordoni ce să facă ?
E posibil să te asculte, nu-i așa ?
Bătrâna naivă cu capul în nori.
- Mulțumesc. - Trăiești.
Mulțumesc.
Gata, ajunge.
Le-ai găsit ? Resa, Meggie, ce fac ?
- Sunt bine. - Bine.
Momentan.
- Capricorn are un exemplar al cărții. - Ce are ?
A păstrat una în secret.
Ăsta a fost planul lui, să scoată Umbra din carte.
Nu pot să scot Umbra. O să ne omoare pe toți.
Nu mai are nevoie de tine.
A găsit pe altcineva.
Pe Meggie.
Meggie ?
Ai blocajul scriitorului ?
Poate te pot ajuta.
Da, așa e. Vrei să fii scriitoare, nu ?
- O spui de parcă e un lucru rău. - Nu, e doar unul singuratic.
Lumea pe care o creezi pe hârtie
pare mult mai prietenoasă și în viață decât cea în care trăiești.
Și îți dorești să fii acolo.
Ești o fată deșteaptă, Meggie.
Nu îmi puteam alege altă domnișoara cu care să fiu închis într-o criptă
în timp ce-mi aștept execuția.
Nu am încă ce-mi trebuie,
dar sunt foarte aproape.
Haide, hrănește-ne.
Fir-ar, au venit devreme. De ce au venit devreme ? Ce inconvenient.
Pune-o aici undeva. Cuvintele trebuie să fie perfecte, altfel nu va merge.
Trebuie să fie scrise de scriitor. Trebuie să sune ca în carte.
Asta e.
Ce anume ?
Ceva pentru ea care să-i amintească de mine după ce n-o să mai fiu.
Nu am o părere așa bună despre scrisurile tale, bătrâne.
Tu ești scrisurile mele, Magpie,
așa că, în locul tău, aș fi atent la ce-aș spune.
- Unde o duci ? - Să-i dăm o rochie de petrecere.
Nu-ți face griji și tu ești invitat la ospăț.
N-o să mâncăm fără tine. De fapt, tu ești felul principal.
Umbră se va înfrupta din tine și din menajeră,
așa că stai liniștit și așteaptă să vină cineva după tine.
Ai vrut să fii singură, nu ? Acum ești.
Singură în sălbăticie.
Înțepata de țânțari și cu bășici...
Dumnezeule.
Și ai măcar un plan ? Nu, nici un plan.
Doar să închiriezi o motocicletă și să cumperi o hartă.
Ne dăm noi seama acolo.
- Ăsta e planul. - Bine.
Îți folosești focul și le distragi atenția.
Pot să dau foc la castel.
Și eu pot să te ajut.
Nu mă încurca.
Când oamenii lui Capricorn o să încerce să stingă focul,
mă duc și le salvez pe Meggie și Resa. - Suntem depășiți numeric.
- Și eu au aceste... - Arme.
De-asta o să ne deghizăm în Gărzi Întunecate. Să mergem.
Hai mai repede.
Chiar e un cătun minunat.
Dar o să fie frumos să avem ceva mai mult spațiu.
Să ne întindem.
Să lărgim granițele imperiului.
De-asta am nevoie de Umbră.
Și nu vreau să mai evadeze nimeni.
Dacă nu te oprești din tremurat, o să te înțep cu agrafă.
Chiar te aștepți să scot o armată întreagă din carte ?
- Ai idee mai bună ? - Nu.
Mă gândeam eu.
Mișcă-te.
Haide.
Da.
Haide !
Mergi.
Înainte.
Să nu încerci nimic, altfel n-o să-ți mai vezi mamă niciodată.
Te rog.
A venit vremea să ne reîntâlnim cu vechiul nostru prieten !
Leagă-i.
Bună seara.
Vrei să ieși de-aici ?
Atunci, va trebui să mă ajuți.
Inimă de Cerneală !
Citește !
Citește cuvintele !
Inimă de Cerneală !
Rostește cuvintele !
Ești foarte priceput la asta.
Dar asta nu înseamnă că suntem prieteni.
Citește !
Inimă de Cerneală !
Citește !
Gata. Aici.
"Capricorn conducea o armată de despoți
care au băgat frica în mințile și inimile celor care i-au întâlnit.
- De câte ori treceau... - Resa.
... oamenii închideau ușile și se ascundeau cu copiii lor.
Dar dintre toți răufăcătorii din Pădurea Fără Cărări,
cel mai de temut era cunoscut sub numele de Umbră."
Umbra.
"Făcut din țărâna victimelor Capricornului,
Umbra era nemuritor și invulnerabil
și la fel de nemilos ca și stăpânul său.
Degetele lui, chiar și respirația, aduceau moarte,
urmându-și calea ca un câine de vânătoare."
"Apare doar atunci când e chemat de Capricorn,
se ridică din pământ, o ființă fără chip și teamă."
Nu ! Oprește-te din citit.
"Nerăbdător să-și consume următoarea victimă."
Nu mai citi, Meggie.
Meggie, nu mai citi !
Minunat.
Înfruptă-te.
Mamă !
Umbră !
- Umbră ! - Toto ! Bun băiat.
Mamă !
Înfruptă-te.
"Dar într-o noapte cu cer senin, Umbra auzi altă voce.
Vocea unei fete, iar când aceasta îi strigă numele, și-a amintit."
Ia cartea !
"Își aminti de toți cei care prin țărâna lor l-au ridicat pe el.
De toată durerea și suferința.
Umbra își aminti și era hotărât să se răzbune.
Să se răzbune pe toți cei care erau vinovați pentru nenorocirea lui."
- Oprește-o. - "Umbră se duse la stăpânul lui
și îi întinse mâinile cenușii."
Nu e așa ! Luați-i cartea !
Nu asta scrie. Nu sunt cuvintele adevărate.
Opriți-o. S-o oprească cineva din citit !
- Opriți-o ! - Meggie, ai grijă !
Mo !
- Dă-o încoace ! - Dă-mi-o înapoi !
Ce întorsătură splendidă.
Limbă de Argint, ai venit la timp pentru cină !
Nu !
Nu castelul meu !
Atacați !
Dă-te din calea mea !
Resa.
Nu ! Lasă-mă !
Nu !
Credeți că asta mă poate opri ?
Du-te ! Devoreaz-o !
- Va trebui să treci mai întâi de mine ! - Ai grijă, Mo !
Continuă să citești !
- Ce ? - Continuă să citești !
Nu pot ! Nu mai am ce.
Atunci scrie.
Haide, Meggie !
Poți s-o faci !
Umbră le întoarse spatele celor inocenți.
Haide, Meggie.
"Umbră le întoarse spatele celor inocenți.
Se întoarse spre stăpânul malefic care l-a controlat atâția ani.
Umbra îi întinse mâinile cenușii.
Atunci, Capricorn începu să dispară la fel ca paginile unei cărți vechi,
devenind transparent și subțire ca hârtia."
Nu te las !
Tată !
"Sufletul lui Capricorn, negru ca cerneala, se umplu de spaimă
atunci când văzu că sfârșitul aproape.
La fel și toți ceilalți din preajma Umbrei,
cei care au comis nelegiuiri în numele Capricornului.
Și apoi au fost suflați ca cenușa în vânt."
- Oprește-te ! - Ajutor !
Nu !
"În timp ce teribilul monstru se dezintegră în neant."
Meggie. Citește.
Se întorc în cărțile lor. O să pierd șansa !
Eu nu vreau să mă întorc în cartea mea.
"Cei care au fost aduși împotriva voinței lor,
cei care erau în preajma fetei,
au fost eliberați și trimiși înapoi acolo de unde au venit."
Mo !
Toto ?
Meggie !
Te rog, eliberează-mă și pe mine.
"Iar bătrânul creator își văzu dorința împlinită,
dispărând în lumea la care, până acum, doar visase.
Iar apoi, după un timp aproape cât o viață de sperat,
fata își împlini cea mai aprigă dorința.
Mama pe care știa că o s-o revadă și tatăl pe care-l prețuia...
Meggie.
... au venit în fugă să-și îmbrățișeze fiica."
Scumpo, mi-a fost dor de tine.
Ce s-a întâmplat ?
Am ratat șansa.
Am ratat-o. Au dispărut cu toții.
Am ajuns prea târziu ca să mă întorc acasă.
Acum n-o să mă trimită niciodată înapoi.
A spus că o să încerce după ce se întoarce soția lui înapoi.
Nu o s-o facă. N-ar risca s-o piardă din nou.
Iar eu nu l-aș pune să facă asta.
Termină, Elinor. E o prostie să plângi la finaluri fericite.
Vino încoace.
Dustfinger.
Dustfinger ?
Hai, e timpul să mergem.
- Să plecăm. Haide, Meggie. - Meggie, repede. Haide.
Cartea a dispărut.
- N-avem nevoie de ea. - O să am coșmaruri câteva săptămâni.
Haide.
Ești bine ?
Voiai să pleci fără mine ?
Nu...
- ți-e mai bine cu ei. - Dacă pleci,
probabil ar trebui să iei asta cu tine.
Ai furat-o ?
Am învățat de la cei mai buni. M-am gândit că poate găsim pe cineva.
Un alt cititor. Cineva care să te trimită înapoi.
Și fata ?
O placi, nu ? Dacă vii cu mine, poate n-o s-o mai vezi niciodată.
Am furat o poză cu ea din buzunarul lui Limbă de Argint.
Dacă vrei să vii cu mine,
ai face bine să devii folositor.
Ne așteaptă un drum lung.
Dustfinger.
Dustfinger !
Am promis.
E rândul tău acum.
Minunat.
Sigur vrei asta ? Știi ce se întâmpla la finalul cărții.
I-am spus și scriitorului. Nu el mă controlează pe mine.
Soarta mea e în mâinile mele.
Mult noroc.
Să nu mă înțelegi greșit, dar să nu te întorci, bine ?
Fă-o.
"Au trecut mulți ani
de când Dustfinger a văzut ultima oară dealurile înverzite și vechea moară.
Dar erau mai frumoase decât își amintea.
Fluturii zburau deasupra ierbii..."
S-a întors.
Acolo unde vrea să fie.
Dar tu ?
Eu nu pot să-l urmez.
Pentru că l-am păstrat pe Gwin, sfârșitul poveștii o să fie altfel.
N-o să mai moară.
Poți rămâne cu noi.
A fost ideea mamei.
Îmi pare rău. Nu trebuia să spun asta ?
Să nu te aștepți să te trimit și pe tine înapoi.
- Poți să mă înveți să citesc ? - Da.
Poate.
Eu pot să te învăț Suflul Dragonului.
Roxanne !
Roxanne.